Daj mi ruku!
Daj mi ruku.
Čini mi si da si rekao da te više ne boli.
To je od ovog steznika, jeste.
Nema boljeg steznika? Baš je ružan.
Lekari iz policije baš nemaju smisao za stil.
Ali dobro, sutra je taj dan.
Šta? Šta je sutra? - Sutra.
Sutra se skida.
Opet ću od sutra moći da se držim sam.
Ovo ću da bacim kroz prozor.
Biću opet slobodan čovek.
Midž, misliš li da mnogi muškarci nose steznik?
Više nego što misliš. - Stvarno?
Da li to znaš iz ličnog iskustva ili...
Molim te.
A šta se dešava prekosutra? - Kako to misliš?
Zanima me šta ćeš da radiš kad budeš izašao iz policije.
Zvučiš baš obeshrabrujuće. - Ne, to je tvoj život.
Bio si mlad agilan pravnik koji je odlučio
da jednog dana dogura i do šefa policije.
Morao sam da odem. - Zašto?
Zbog ovog straha od visine, zbog akrofobije.
Budim se noću i gledam tog čoveka kako pada sa krova...
dok pokušavam da ga uhvatim za ruku...
Nije tvoja krivica. - To mi svi govore.
Džoni, lekari su ti lepo objasnili. - Znam, znam.
Patim od akrofobije koja dovodi do vrtoglavice.
Baš je sad to moralo da mi se desi.
Dobro, imaš to i nećeš da ga izgubiš.
Niko za to nije kriv. Ali zašto da odeš?
Misliš da sedim za stolom i piskaram?
Tamo pripadaš. - A šta sa akrofobijom? Šta ako...
Zamisli, sedim za stolom,
i padne mi na pod olovka...
ja se sagnem da je pokupim i, bingo, evo moje akrofobije.
O, Džoni.
Reci, šta ćeš onda da radiš?
Ništa, neko vreme.
Ne zaboravi, ekonomski sam nazavisan, kako se kaže.
Pristojno nezavisan.
Dobro, zašto negde ne otputuješ na neko vreme?
Misliš da zaboravim? O, ne, Midž...
ne budi tako dušebrižna.
Neću da propadnem.
Jesi li ove nedelje imao naki napad?
Imam upravo sada.
Midž, muzika. Ne misliš li da ova vrsta muzike...
Šta je sad to?
Brushalter.
Treba da ti je to poznato. Nisi više mali.
Na ovakav do sada nisam naišao.
Novi model, revolucionarno držanje.
Bez bratele i ne zakopčava se pozadi...
ali vrši punu funkciju brushaltera.
Radi na principu pokretnog mosta.
A, je li?
Izmislio ga je neki avio inženjer sa juga.
Radio je na njemu u slobodno vreme.
Kao hobi.
Nešto kao uradi sam.
Kako ti ide na sentiš planu, Midž?
Vidi kako sledi red misli.
Pa,
Normalan.
Hoćeš li ikada da se udaš?
Ti znaš da za mene postoji samo jedan muškarac, Džoni.
Misliš ja. Zabavljali smo se jedno vreme...
Je lismo?
Pune tri nedelje. - Da, lepa studentska vremena.
Ali ti si raskinula, sećaš se?
Još sam na raspolaganju. Ferguson je na raspolaganju.
O, Midž, pamtiš li nekog Gavina Elstera sa fakulteta?
Gavin Elster? - Da, smešno ime.
Misliš da ga se sećam? Ne.
Gavin me je danas zvao.
Izgubili smo kontakte tokom rata.
Neko mi je rekao da je otišao na istok. Izgleda da se vratio.
To je broj misije. - Ružan kraj, jel' da?
Da, moguće.
Možda živi kao skitnica pa će da te navuče na piće.
Ja sam već u tome. Ponudiću mu neko piće i ispričati mu moje probleme.
Ali ne večeras. Šta kažeš da odemo na pivo?
Izvini, matori, radim.
Pa dobro, idem onda kući.
Midž, šta si htela da kažeš onim "neće da ti prođe"?
Šta to? - Akrofobija.
Dobro, pitala sam mog doktora.
Rekao je da može da je izleči neki drugi šok, ali verovatno neće.
Nećeš valjda da skočiš sa krova da proveriš da li je tačno?
Mislim da ću moći to da savladam. - A kako?
Imam teoriju. Imam teoriju.
Mogao bih da se na visnu navikam malo po malo...
baš pomalo, ovako, progresivno, vidiš?
Pokazaću ti.
Ovde. Pokazaću ti kako mislim.
Počećemo sa ovim. - Sa ovim?
Da ne bi da krenem sa Golden Gejtom?
Evo, gledaj. Ovde smo.
Tako, tako.
Sada pogledam gore, pogledam dole.
Ništa se ne dešava. - Šališ se. Sačekaj malo.
Evo. - Odlično!
Iskoristimo ovo. Stavi ovde.
U redu, prvi stepenik. Tako.
Okej, sada drugi.
Evo, stiže drugi.
Eto nas.
Vidiš? Pogledam gore, pogledam dole...
Moraću da kupim lepe velike merdevine.
Sad polako. - Dobro, evo me.
Nema problema.
Eto. Obična igrarija.
Pogledam gore, pogledam dole.
Kako si to uleteo u posao sa brodovima, Gavine?
Preko ženine familije.
Veoma interesantan posao.
Nije, da budem pošten, mislim da je dosadan.
Dobro, ali ne treba niko da te izdržava.
Ne, ali tako čovek natovari veliku odgovornost.
Ženina je familija sva pomrla.
Neko mora da brine o njenim interesima.
Ortak njenog oca vodi filijalu na istočnoj obali, u Baltimoru.
I onda sam ja odlučio, ako moram da se angažujem, da se vratim ovde.
Oduvek mi se ovde sviđalo.
Kad si se vratio? - Pre skoro godinu dana.
Sviđa ti se, je li?
Pa, izmenio se San Francisko.
Ono što za mene predstavlja San Francisko veoma brzo nestaje.
Kao sve ovo.
Da, voleo bih da sam tada živeo ovde.
Boje, uzbuđenja, snaga.
Sloboda.
Zar nećeš da sedneš?
Ne, ne. U redu je ovako.
Nije mi prijalo kad sam ono pročitao u novinama. Napustio si policiju.
Je li to privremena nesposobnost?
Ne, nije.
Jedino ne smem da se penjem stepenicama i da idem visoko...
kao u bar Top of the Mark.
Ima u ovom gradu mnogo barova u prizemlju.
Da li bi da popijemo nešto? - Ne, ne bih.
Malo mi je rano.
Pa dobro, mislim da sam sve ispričao, jel' da?
Nisam se ženio, ne viđam često drugove sa fakulteta...
penzionsiani sam detektiv a ti gradiš brodove.
Šta imaš na umu, Gavine?
Tražio sam da dođeš, Skoti,
znajući da si napustio policiju,
pitao sam se da li bi prihvatio jedan posao specijalno za mene.
Hteo bih da mi pratiš ženu.
Ne, nije to u pitanju. Imamo dobar brak.
Pa, onda... - Bojim se da joj neko ne nanese zlo.
Ko to? - Jedna pokojnica.
Skoti, veruješ li da neko iz prošlosti,
neko ko je umro, može da uđe u telo živog bića?
Ne.
Ako bih ti rekao da se to desilo mojoj ženi, šta bi rekao?
Rekao bih ti da je odmah odvedeš kod psihijatra ili psihologa...
ili neurologa ili psiho... možda kod porodičnog lekara.
Tražio bi mu da i tebe pregleda.
Znači ne možeš da mi pomogneš. Izvini, samo ti oduzimam vreme.
Hvala ti što si došao, Skoti.
Ok.
O, nisam želeo da budem neljubazan.
Ne, zvuči glupo, znam.
A ti si i dalje tvrda škotska glava, jel' da?
Oduvek si bio. Misliš da ovo sve izmišljam?
Ne.
Ne izmišljam ništa. Ne bih ni mogao.
Ona mi ponekad priča o nečem.
A onda joj se odjednom glas zaledi.
Pogled joj se zamuti i negde nestane.
Ode negde, daleko od mene, postaje neko koga ne poznajem.
Dozivam je, ali me ona ne čuje.
A onda, uz duboki uzdah, vrati se nazad.
Gleda me usijanim pogledom, uopšte ne zna da je negde otišla.
Ne zna da mi kaže ni gde ni kada.
Da li joj se to dešava često?
Poslednjih nedelja sve češće i češće.
I luta. Sam Bog zna gde.
Jednog sam dana krenuo za njom...
video kako izlazi iz stana, izgledala je sasvim drugačije.
Čak je i hodala drugačije.
Ušla je u kola i...
odvezla se čak do Golen Gejt parka, pet milja.
Sela je na obalu jezera...
i posmatrala stubove u marini.
Znaš, one od portala prošlosti.
Sedela satime ne pomerajući se.
Morao sam da odem i vratim se u kancelariju.
Kada sam uveče došao kući, pitao sam je šta je radila tog dana.
Rekla mi je da se odvezla do Golden Gejt parka...
i sedela na obali, i ništa više.
I onda?
Kilometraža na kolima je pokazivala da je prešla 151 km.
Gde je bila?
Moram da znam gde ide i šta radi, pre nego što uključim lekare.
Jesi razgovarao sa lekarima? - Jesam, ali izokola.
Hteo bih da o svemu saznam nešto više pre nego se na to odlučim.
Preporučujem ti jednu detektivsku agenciju koja može da je prati.
Dobro rade, super su momci. - Ja hoću tebe.
Vidi, to nije moj delokrug.
Skoti, potreban mi je prijatelj, neko kome verujem.
U haosu sam zbog toga.
U penziji sam, ne bih da se u to petljam.
Vidi, idemo večeras na premijeru u operu.
Prvo ćemo da večeramo kod Ernija. Tamo ćeš da je vidiš.
Kod Ernija.
Hoćete nešto da mi kažete?
Ona lejdi koja tamo sedi.
Ko je žena na slici u koju gleda? - A, to je Karlota.
Naći ćete je u katalogu. "Karlotin portret".
Mogu da zadržim? - Da.
Hvala.
Da?
Mogu da pomognem?
Da. Vi vodite ovaj hotel? - Da.
Hoćete li da mi kažete ko je u sobi na dugom spratu...
u uglu, onom uglu?
O, bojim se da ne smemo da dajemo informacije te vrste.
Naši gosti imaju pravo na privatnost, znate.
A mislim da je to i protivzakonito.
Naravno, ne mislim da bi to ikome od njih smetalo, ali ja...
O, nebesa. Da nije nešto, učinila?
Molim vas, odgovorite mi.
Ne mogu da zamislim da ta draga devojka lepog lica... - Kako se zove?
Valdes. Mis Valdes. Špankinja. - Karlota Valdes?
Da, tačno.
Simpatično ime, zar ne? Strano, ali lepo.
Od kada je iznajmila sobu?
O, mislim pre dve nedelje. Sutra treba da plati.
Da li ovde i spava?
Ne, dolazi samo preko dana, dva tri puta nedeljno.
Ja ne postavljam pitanja, znate, samo ako se lepo ponašaju.
Treba da kažem... - Kad siđe nemojte da kažete da sam bio ovde.
Ali ona danas nije dolazila.
Video sam kako ulazi pre nekoliko minuta.
Ne, sigurno nije došla. Videla bih je, znate.
Sve sam vreme ovde...
i mažem uljem listove mog fikusa.
Evo tamo.
Tamo, vidite. Okačen je ključ.
Da li bi pošli da proverite? - U sobu?
Tačno. - Da, svakako, ako zahtevate.
Ali izgleda malo glupo. - Hvala.
Gdine detektive?
Hoćete li da dođete i pogledate?
Nema joj ni kola? - Kakvih kola?
Midž...
znaš li nekog ko je autoritet za istoriju San Franciska?
Baš lep način da se pozdravi neka devojka.
A ne ono "Helou, lepo izgledaš".
Nego direktno, "Znaš li nekog..."
Da popijemo nešto? - Ne, hvala.
Dobro, koga znaš? Ti sve poznaješ.
Profesor Saunders na Berkliju.
Ne, ne, ne mislim na tu vrstu istorije.
Mislim na obične stvari, na ljude o kojima se nije čulo.
Misliš na bezbrižne dane boema u starom San Francisku...
sočne pričice kao ono ko je na koga pucao u Embarkaderu...
avgusta 1879. - Da, tačno to.
Pop Libl. - Ko?
Pop Libl. Vlasnik knjižare Argozi Buk šop.
Zašto? Šta te zanima?
Hoću da znam ko je u koga pucao u Embarkaderu avgusta 1879.
Hej, stani malo.
Nisi više detektiv. Šta je to sada?
Znaš ga dobro? - Koga?
Pop Libla. - Pa naravno.
Hajde. Idemo. Hajde da me upoznaš sa njim.
Uzmi šešir.
Ne treba mi šešir.
Hej, Džoni, o čemu se radi?
Sačekaj malo!
O, da, sećam se.
Karlota.
Lepa Karlota.
Tužna Karlota.
Kakve veze ima jedna stara kuća na uglu Edi i Goug strita...
sa Karlotom Valdes?
Bila je njena. Odavno je napravljena.
Ko je napravio? - Ko...
Ne. Ne sećam se imena.
Bogat čovek, moćan.
Cigaretu? - Ne, hvala.
Cigaretu, mis? - Ne, hvala.
Bila je to standardna priča.
Ona je došla iz malog mesta, u južni deo grada.
Neki kažu da je to bila Misija.
Mlada je bila, jeste. Veoma mlada.
Video je dok je igrala i pevala
u kabareu, taj čovek.
Poveo je sa sobom
i za nju napravio veliku kuću
u Zapadnjačkom stilu.
I, da, bilo je tu, bilo je tu i dete.
Da, tačno. Devojčica.
Ne mogu da kažem...
tačno koliko je vremena prošlo...
ili koliko je trajala njihova sreća,
ali posle je oterao.
Nije imao druge dece, žena mu nije imala decu.
I tako, zadržao je devojčicu
a nju je oterao.
Znate, u to je vreme muškarac to mogao da uradi.
Imao je moć i slobodu.
I ona je postala tužna Karlota.
Sama u ogromnoj kući.
Šetala se gradom sama...
haljine sve starije i starije, pocepane i prljave.
I postala je luda Karlota...
zaustavljala ljude na ulici da pita...
"Gde mi je dete"?
"Da li ste mi videli dete"?
Jadnica. - I umrla je.
Umrla. - Kako.
Od svoje ruke.
Puno je priča kao ova.
Mnogo vam hvala. - Nema na čemu.
Mnogo mi znači. Doviđenja. - Doviđenja.
Hej, čekaj me!
A šta ću ja da dobijem, Džoni? - Za šta?
Što sam te ovde dovela. Reci. - Šta tu ima da se kaže.
Reci ili ćeš ponovo u steznik. - Hajde, odvešću te kući.
Evo nas.
Nisi mi ispričao sve. - Rekao sam ti dovoljno.
Ko je taj tip i ko je njegova žena?. - Izađi. Čeka me posao.
Znam, onaj što je zvao. stari kolega, Elster.
Midž, izađi, molim te.
Ideja je da se lepa Karlota vratila iz mrtvih...
i ušla u telo Elsterove žene.
O, Džoni, stvarno! Ma hajde.
Ne govorim ti šta ja mislim, već ono što on misli.
Šta ti misliš? - Pa,...
Je li lepa? - Karlota?
Ne, ne Karlota. Elsterova žena.
Pa, jeste.
Msilim da tako može da se kaže.
Mislim da ću da odem da vidim tu sliku. Doviđenja.
Midž, Midž, ti... - Doviđenja!
Svaka čast, Skoti. Dobro obavljaš svoj posao.
To je Karlota Valdes. - Jeste.
Ima nešto što mi nisi rekao.
Ne znam gde bi te to odvelo. - Ali za ovo si znao.
Da, jesam.
Primetio si kakvu frizuru pravi? Ima još nešto.
Moja žena, Madlen, ima puno Karlotinog nakita.
Nasledila ga je.
Nikad ga nije nosila, bio je demode.
Sve do sada.
Sada, kad je sama, iznosi ga i posmatra...
drži ga nežno u ruci...
stavlja na sebe i posmatra se u ogledalu.
Zatim odlazi u taj drugi svet, postaje druga osoba.
Šta je bila Karlota Valdes?
Baba tvoje žene? - Prababa.
Ne, devojčica koju su joj uzeli,
što je Karlotu dovelo do ludila i odvelo u smrt, bila joj je baba.
A MekKitrik Hotel je stari dom Valdes.
To objašnjava sve.
Svakog bi opsedala prošlost sa takvom familijom.
Ona nikad ništa nije čula o Karloti Valdes.
Ne zna za grob u Misiji Dolores?
Ili o staroj kući u Edi stritu?
O portretu u Palati Legija...
Ništa. - Kad odlazi na ta mesta...
Tada više nije moja žena.
Odakle ti znaš sve ovo što ona ne zna?
Najviše me je ispričala njena majka pre nego što je umrla.
Ostalo sam otkrio sam ovde.
Zašto ništa nije ispričala ćerci? - Iz straha.
Njena je baba poludela i izvršila samoubistvo.
Njena krv teče Madleninim venama.
Momak, ovo mi treba.
Madlen.
Madlen!
Da?
Ne, u redu je.
Da, zvaću te ja.
Da.
Dobro ste?
O, o, vi...
Tražite ovo.
Bilo bi dobro da dođete ovde kraj vatre da se ugrejete.
Šta ja radim ovde?
Šta se desilo?
Pali ste u more u zalivu San Francisko.
I ja sam, ovaj, osušio vam kosu najbolje što sam znao.
Stvari su vam u kuhinji, biće suve za neki minut.
Dođite ovamo kod kamina.
Ovde, doneću vam jastuke.
Tako.
Da li bi popili kafu?
Prijala bi vam.
Ili bi možda da popijete nešto?
Upala sam u more i vi ste me izvukli?
Tačno.
Hvala vam. - Ne sećate se?
Ne...
Pamtite li gde ste bili?
Da, naravno da se sećam.
Posle mi se sigurno zavrtelo u glavi i izgubila sam svest.
Gde ste bili?
Kod stare tvrđave.
Blizu Prezidija.
Naravno da se sećam, često tamo idem.
Zašto? Zašto idete tamo?
Zato što... Zato što volim.
Lepo je tamo.
Naročito pri zalasku.
Hvala vam za vatru.
Gde ste bili pre?
Kada? - Tog popodneva, mislim.
Okolo.
Znam, ali gde? Gde ste bili pre toga?
U centru, u kupovini.
Evo, uzmite kafu.
Verujem da je još topla.
Izuzetno ste direktni sa vašim pitanjima.
O, izvinjavam se. Nisam hteo da budem grub.
I niste. Samo ste direktni.
A šta ste vi tražili kod stare tvrđave?
Šetao uokolo.
O, i vi to volite? - Da.
A gde ste bili pre?
U palati Legije Časti, u umetničkoj galeriji.
O, da, lepo mesto, jel' da?
Nikad nisam ulazila, ali veoma lepo izgleda spolja.
Imala sam sreću što ste se baš tamo šetali.
Hvala vam.
Stvorila sam vam veliku glavobolju.
Ne, niste.
Kada ste...
imala sam i šnale u kosi.
A, da, šnale, da. Tamo su. Doneću ih.
I tašnicu, molim vas.
Evo.
Hvala.
Nije trebalo da me ovde dovodite.
Nisam znao gde stanujete.
Mogli ste da pogledate u mojim kolima.
O, ali vi niste znali koja su, zar ne?
Ne, znao sam i evo ih ovde ispred.
Ali sam mislio da ne bi da vas takvu odvedem kući.
Ne, u pravu ste.
Drago mi je da me niste odveli kući. Onda vas ne bih upoznala.
Hvala vam. Ali nismo se ni upoznali.
Ja sam Madlen Elster. - A ja Džon Ferguson.
Lepo ime, snažno. Da li vas prijatelji zovu Džon ili Džek?
Jednostavno Džon.
Stari me prijatelji zovu Džon. A poznanici Skoti.
Ja ću da vas zovem gdin Ferguson.
Molim vas ne. Uopšte mi se tako ne dopada.
Posle ovog popodneva mislim da bi trebalo da me zovete Skoti.
Možda čak i Džon.
Pa, više mi se sviđa Džon.
Dobro, to smo sredili. Čime se baviš Džone?
O, lunjam tu i tamo.
Lepo zanimanje. I ovde živiš sam?
Ne bi trebalo da čovek živi sam. - Nekima se to dopada.
Ne, to je greška.
Ja sam udata, znaš to.
Hoćete da mi kažete nešto? Da li vam se to i ranije dešavalo?
Šta?
Da upadnete u more u zalivu.
O, nije.
Ne, ne. Nikad ranije.
Kad sam bila mala ispala sam iz čamca u neko jezero.
Jednom sam upala i u reku...
pokušavajući da skočim sa kamena na kamen.
Ali nikada nisam pala u more u zalivu.
A da li ste vi?
Ne. Nisam, ovo mi je prvi put.
Evo, doliću još malo kafe.
Halo? - Šta se desilo? Još se nije vratila.
Ne, dobro je. Još je ovde, dovešću je brzo kući.
Šta je bilo?
Pala je u more.
Halo? Halo? - Da li se povredila?
Nije, dobro je.
Ali ne zna šte se desilo. Razumeš?
Ne zna šta se desilo.
Madlena ima 26 godina.
Karlota je samoubistvo izvršila sa 26.
Sačekaj trenutak, Gavine.
Lepo, bogami, Džoni. Je li to bio duh?
Je li smešno?
Pismo za mene?
Da. Zdravo. - Zdravo.
Bio sam zabrinut sinoć, nije trebalo da onako odete.
Ne znam, odjednom sam se osetila baš glupo.
Hteo sam da vas odbacim kući. Je li sve u redu?
O, jeste, jeste. Dobro sam. Bez ikakvih posledica.
Koliko pamtim, voda je bila hladna, zar nije?
Svakako da jeste. - Strašno je to što sam uradila.
Stvarno ste bili ljubazni.
Ovo je formalno pismo zahvalnosti i veliko izvinjenje.
Nije potrebno izvinjenje. - Jeste.
Sve to mora da vam je bilo prilično neprijatno.
Nije uopšte. Prijalo mi je...
Da razgovaramo.
I meni je prijalo.
Dobro, uzeću svoje pismo.
Da popijemo kafu?
Ne. Ne, hvala.
Nisam mogla da ga pošaljem poštom, nisam znala adresu.
Upamtila sam Koit Tauer. Došla sam pravo do vas.
Ovo je prvi put da sam zahvalan Koit Taueru.
I ja se nadam. - Šta?
Da se opet sretnemo. - Već jesmo.
Doviđenja.
Gde idete?
Ne znam.
U kupovinu? - Ne.
Negde posebno?
Ne. Malo da lutam.
Upravo sam i ja to hteo.
A, da, zaboravila sam. To je vaš posao, jel' da?
Vaše zanimanje, zar ne?
Dobro, ne mislite li da je šteta za oboje da...
Malo prolunjamo zajedno? - Aha.
Čovek lunja samo kad je sam.
Udvoje se uvek negde ide.
Ne, ne mislim da to mora da je tačno.
Ostavili ste otvorena vrata. - Odmah se vraćam.
Koliko je staro?
Možda 2.000 godina ili više.
Najstarija živa stvar? - Jeste.
Nikada ranije niste bili ovde?
Ne.
O čemu razmišljate?
O svim ljudima koji su se rodili i umrli...
dok je ovo stablo živelo.
Pravo joj je ime Sequoia sempervirens...
uvek zelena, uvek živa.
Ne sviđa mi se. - Zašto?
Zato što znam da ću da umrem.
Evo preseka jednog od starih stabala koja su posečena.
BELE LINIJE POKAZUJU VREME KAD SU SE DESILI NEKI DOGADJAJI
Negde ovde sam se ja rodila...
a ovde umrla.
To je za tebe bio samo tren...
nisi to ni primetio.
Madlen.
Madlen, gde si sada?
Ovde, sa tobom. - Gde?
Visoka stabla... - Već si bila ovde?
Jesam. - Kada?
Kada si se rodila?
Odavno. - Gde?
Gde, reci mi.
Madlen, reci mi. - Ne!
Gde ideš, šta te tera? - Ne mogu da ti kažem.
Kad si skočila u more nisi znala gde se nalaziš.
Nisam skočila, pala sam, ti si to rekao. - Zašto si skočila?
Ne mogu da ti kažem. - Šta te to u tebi nateralo da skočiš?
Ne, molim te. Molim te. - Šta? Šta?
Molim te ne pitaj me. Molim te ne pitaj me.
Vodi me odavde.
Hoćeš da te odvedem kući?
Negde na svetlo.
Obećaj da više nećeš da me pitaš. Molim te, obećaj.
Zašto si trčao?
Ja sam sada za tebe odgovoran.
Kinezi kažu da kad jednom nekome spasiš život...
odgovoran si zauvek za njega.
To moram da znam.
Ne znam skoro ništa.
Kao da hodam nekim dugim hodnikom...
koji je nekada bio obložen ogledalima
a kada stignem do kraja hodnika, tamo...
tamo nema ničega sem tame.
I znam da ako hodam po mraku...
znači da ću da umrem.
Nikada nisam stigla do kraja, uvek bih se vraćala.
Osim jednom. - Juče?
I ne znaš šta ti se desilo sve dok se nisi našla kod mene.
Nisi znala gde si bila.
A da li pamtši fragmente ogledala?
Kao u magli. - Čega se sećaš?
Neke sobe, i sebe kako u njoj sama sedim...
uvek sama. - Čega još?
Groba. - Gde?
Ne znam. Otvoren grob, i ja...
stojim kraj spomenika i gledam dole.
Moj grob. - Odakle znaš?
Znam. - Ima li imena na spomeniku?
Nema.
Ne, grob je tek iskopan... čist i čeka.
Dobro, čega još?
Taj je deo san. Mislim...
tamo je neki toranj sa zvonom, i ispod lep vrt.
Izgleda kao da je u Španiji...
neko mesto u Španiji.
Klik i sve nestaje.
Dobro, a portret?
Da li vidiš portret? - Ne.
Da samo mogu da pronađem ključ, početak...
i sve to povežem.
Da nađem neko objašnjenje?
Ima jedan način da se objasni.
Luda sam, to sve objašnjava, zar ne?
Madlen!
O, Skoti!
Nisam luda! Nisam luda! Neću da umrem.
U meni se nalazi neko i kaže da moram da umrem.
O, Skoti, ne daj me.
Ovde sam, čuvam te.
Tako se bojim.
Ne ostavljaj me.
Ostani sa mnom. - Uvek.
Zdravo, Džoni. - Zdravo.
Dobio si moju poruku? - Da, jesam.
Doneću ti piće.
Okej.
Otkada to ostavljaš poruke pod vrata muškaraca?
Otkada ne uspevam da ih dobijem telefonom.
Za nekog ko je bez posla ti si svakako veoma angažovan.
Gde se muvaš ovih dana? - Lutam okolo.
Gde?
Okolo.
Šta je sad to...
Odakle ta očajnička potreba da me vidiš?
U mojoj je poruci pisalo jedino "Gde si?".
Nema tu ničeg očajničkog.
Nešto sam osetio između redova.
Pomislila sam da ako ti dam piće i spremim večeru...
bićeš mi zahvalan i povesti me u bioskop.
Izgleda razumno. O čemu ćemo da pričamo za večerom?
Da ćaskamo.
O tome šta radim?
Pa, ako budeš hteo.
Naravno, nećemo da pričamo niočemu o čemu ne želiš da pričaš.
Naravno.
Šta te to sada okupira?
Idem uokolo.
A šta ti radiš? Hvala, dušo.
Fenomalno se zabavljam.
Vratila sam se svojoj prvoj ljubavi, slikanju. - Odlično,
uvek sam ti govorio da gubiš vreme sa tim intimnim rubljem.
Od toga živim. Ali u slikanju stvarno uživam.
Šta je ovo? Mrtva priroda?
Ne. Nije, ne baš. Hoćeš li da vidiš?
Da. - U stvari, mislila sam da ti to poklonim.
Džoni.
Nije smešno, Midž.
Džoni? - Ne.
Džoni, samo sam mislila...
Ne...
Ići ćemo u bioskop drugi put.
Džoni?
O, Merdžori Vud, glupačo!
ldiote!
Budalo! Budalo! Budalo!
Madlen! Šta je bilo? Koliko je sati?
Trebalo je da te nazovem, ali htela sam da te vidim i budem s tobom.
Zašto? Šta se desilo? - Sanjala sam isto.
Ponovo isti san. - Dobro, biće sve u redu.
Biće u redu. Daću ti brendi.
Hajde, ispi odjednom.
Tako, kao lek.
Eto.
To je bio san. Sada si na javi.
Hoćeš sada da mi ispričaš?
Opet je tu bio toranj, zvono i staro špansko selo.
Da? - Jasno, izuzetno jasno po prvi put.
Ispričaj mi.
Bio je tamo neki trg, neki zeleni prostor sa drvećem...
i neka stara okrečena španska crkva sa kućicom.
Sa druge strane neka velika siva kuća od drveta...
sa verandom, persijanerima i balkonom, mala bašta...
a odmah pored prostorija sa starinskim kočijama.
Nastavi.
Na kraju tog prostora neka bela kuća od kamena...
sa biberovim drvetom u uglu.
I jedan stari hotel od drveta u starinskom kalifornijskom stilu?
I salun? Mračan, sa niskim plafonom i lampama na gas?
Jeste. - Sve je tamo.
To nije san.
Već si tamo bila. To si već videla.
Ne, nikada.
Sto milja južno od San Franciska, jedna stara španska misija...
San Huan Bautista se zove... sačuvana je...
tačno onako kako je izgledala pre 100 godina, kao muzej.
Razmisli dobro, dušo.
Već si bila tamo. videla si to. - Nikada, nikada tamo nisam bila.
Skoti. šta je to? - Razmisli dobro.
Nastavi sa snom. Šta te je u njemu plašilo?
Sama sam bila u vrtu, tražila sam nešto...
i onda sam krenula ka crkvi...
ali tada je pao mrak i ostala sam sama u tami...
i mrak me je progutao i tada sam se probudila.
Biće sve u redu sada, Madlen.
Dala si mi ideju na čemu treba da radim.
Odvešću te u tu misiju popodne.
Kad je budeš videla setićeš se da si je videla i ranije.
Više taj san neće da se vrati, obećavam ti.
U redu?
Hajde, odvešću te kući. - Ne, nema potrebe.
Dođi oko podneva.
Madlen, gde si sada?
Ovde, s tobom. - I sve je stvarno!
Jeste. - Ne samo kao pre 100 godina...
ili pre godinu dana, 6 meseci ili bilo kad kada si tu bila.
A sada, Madlen, razmisli kada si ovde bila.
Tada nije bilo puno kočija.
Bili su u štali konji...
jedan šareni, dva vranca i sivi.
Bilo nam je to omiljeno mesto,
ali su nam zabranili da se tu igramo.
Sestra Tereza bi nas izgrdila.
Vidi ovo.
Pogledaj. Evo tvog konja.
Ima molao problema da se pomeri.
Vidiš? Tu je odgovor za sve.
Madlen, pokušaj.
Pokušaj zbog mene.
Volim te, Madlen. - I ja volim tebe.
Kasno je, previše kasno. - Ne, nije. Zajedno smo.
Ne, kasno je. Tu je nešto što moram da uradim.
Ne. Nema tu ničeg što moraš da uradiš.
Ničeg što moraš da uradiš.
Niko te nije opčinio. Sa mnom si sigurna.
Ne. Prekasno je.
Vidi. Nije u redu. Prekasno je.
Nije trebalo ovako da se desi. Nije smelo da se desi.
Ali moralo je ovako da bude. Zaljubili smo se. Samo to je bitno.
Molim te, pusti me da idem. - A sad me saslušaj.
Veruješ li da te volim? - Da.
I ako me izgubiš znaćeš...
da sam te volela i da bih te i dalje volela.
Neću da te izgubim.
Pusti me da sama uđem u crkvu. - Ali zašto?
Madlen!
...Ferguson.
Gdine Elster, sumnjajući sa razlogom
da mu supruga ima mentalne probleme
iz predostrožnosti je angažovao gdina Fergusona da je prati
da joj se ne bi nešto dogodilo.
Kao što ste čuli, gdin Elster je bio spreman
da suprugu odvede u neku ustanovu
gde bi o njenom mentalnom stanju vodilo računa stručno osoblje.
Pošto je gdin Ferguson bivši policajac, činilo se
da je najpogodniji da je prati i štiti.
Kao što ste čuli, izbor nije bio baš srećan.
U svakom slučaju, mislim da ste saglasni da nema suprugove krivice.
Njegova neodlučnost da svoju suprugu poveri lekarskoj nezi
posledica je jedino potrebe da sazna kako se ponaša,
što je očekivao da sazna od gdina Fergusona.
Preduzeo je sve potrebno da zaštiti svoju suprugu.
Nije mogao da pretpostavi da će vrtoglavica gdina Fergusona,
njegov strah od visine,
da ga blokira u trenutku kad mu je najviše bio potreban.
Što se tiče gdina Fergusona,
čuli ste njegovo ranijeg šefa,
kapetana Hansena iz velikog grada sa severa,
kako govori o nejgovom velikom entuzijazmu i kompetentnosti.
Kapetan Hansen je bio veoma uzbuđen.
Činjenicu da je jednom prilikom u sličnim okolnostima,
zbog Fergusona jedan njegov kolega pao sa krova i poginuo,
kapetan Hansen je protumačio kao "nesrećni slučaj".
Naravno, gdinu Fergusonu treba čestitati
što je jednom spasio život žene
kada je, zahvaćena krizom, skočila u more.
Velika je šteta, znajući za suicidne tendencije
što nije smogao više snage da to učini i naredni put.
Nismo ovde da sudimo o manjku inicijative gdina Fergusona.
Nije učinio ništa,
a zakon ne govori ništa u vezi nepočinjenih akcija.
Njegovo čudno ponašanje,
nakon pada tela,
ne bi trebalo da ima uticaj na vašu odluku.
Nije ostao na mestu tragedije, napustio ga je.
Kaže da je izgubio sposobnost rezonovanja i ničeg se ne seća
sve dok se nije pribrao kasnije u svom stanu u San Francisku.
Njegovu izjavu možete da prihvatite ili ne.
Ili možete da verujete da pošto već jednom nije sprečio nečiju smrt,
nije bio u stanju da ponovo prihvati tragičan rezulat svoje slabosti
pa je pobegao.
To ne bi trebalo da utiče na vašu odluku.
To je pitanje za njega i njegovu savest.
Polazeći od činjenica...
vezanih za mentalno stanje Madlen Elster pre njene smrti...
načina na koji je nastradala i pregleda tela
očigledan je uzrok njene smrti
te bez problema možete da donesete svoju odluku.
Gospodo, možete da se povučete ukoliko želite.
Stanite, gdine Džons.
Doneli smo odluku. - Hvala.
Porota smatra da je Madlen Elster počinila samoubistvo...
u stanju sužene svesti.
Vaša će odluka će tako biti zapisana.
Skoti, idemo. - Mogu li načas da popričam sa njim?
Da, izvolite.
Skoti.
Izvini, Skoti. Bilo je baš neprijatno.
Nije imao pravo da o tebi tako govori.
Ja sam za sve odgovoran. Nije trebalo da te petljam u to.
Ne, nema potrebe da mi ništa govoriš.
Odlazim odavde, Skoti.
Ne mogu ovde da ostanem.
Regulisaću njene i moje i poslove...
i odlazim što je dalje moguće.
Možda u Evropu.
I verovatno se više nikada neću vratiti.
Zbogom, Skoti.
Ima li nečeg što mogu za tebe da učinim pre nego što odem?
Oni to nikad neće moći da shvate.
Ti i ja znamo ko je ubio Madlen.
Hajde, Skoti, izađimo odavde.
To je Mocart, Volfgang Amadeus.
Dugo sam razgovarala sa gđom iz muzikoterapije, Džoni.
Rekla mi je da je Mocart pravo društvo za tebe.
Metla koja skida svu paučinu.
Dobro, tako je ona rekla.
Znaš, fenomenalno je kako su sve klasifikovali.
Imaju muziku za alkoholičare
i muziku za melanholičare,
i muziku za hopondre.
Pitam se šta bi bilo ako pomešaju lekarske kartone?
Donela sam gomilu toga, pogledaj šta ti se dopada.
Automatski se gasi.
O, Džoni. Džoni, molim te, pokušaj.
Pokušaj, Džoni.
Nije sve izgubljeno, tu sam ja.
Vreme? - Okej.
Doći ću opet, Džone.
Hoćeš da isključim?
O, Džoni.
Ti čak i nisi svesan da sam ovde, jel' da?
Ali ja sam ovde.
Sestro, mogu li na čas da vidim doktora?
Doktore, mis Vud.
Izvolite, molim vas.
Da, gđice Vud?
Doktore, koliko vam treba vremena da ga izvedete iz tog stanja?
Teško je to reći. Minimum šest meseci.
Možda godina. To isključivo zavisi od njega.
Neće da razgovara. - Neće.
Pati od akutne melanholije,
zajedno sa kompleksom krivice.
Prekoreva sebe zbog smrti te žene.
Malo toga znamo o onome što se prethodno desilo.
Jedino što mogu da vam kažem je da je bio zaljubljen u nju.
To kompliuje problem, zar ne?
Mogu da vam kažem još jedan problem, još uvek je zaljubljen.
I hoćete da vam još nešto kažem?
Ne verujem da Mocart uopšte može da mu pomogne.
Gde ste uzeli ova kola? - Izvinite?
Kupila sam ih od čoveka koji je živeo ovde.
Od Gavina Elstera. Kupila sam ih pre nego se odselio.
Vi ste poznvalai njega i njegovu suprugu!
Siroto stvorenje. Nju nisam znala.
Je li tačno da se je... - Ja... izvinite.
Dobro veče. - Dobro veče.
Viski i sodu.
Dobro, šta želite? - Mogu li da vam postavim nekoliko pitanja?
Zašto? Ko ste vi? - Zovem se Džon Ferguson.
Neka anketa? - O, ne.
Samo nešto što bih da pitam... - Živite li u ovom hotelu?
Ne. Video sam vas kad ste ulazili, pa sam pomislio...
Kako sam pomislila, pokušavate.
Kakva drskost, da me pratite do sobe i upadnete u sobu.
Sad se izgubite. - Molim vas, samo bih da popričamo.
Za minut ću početi da vrištim.
Neću vas povrediti. Dajem vam reč.
Molim vas. Samo da popričamo.
O čemu? - O vama.
Zašto? - Zato što me na nekoga podsećate.
To sam već slušala.
Podsećam vas na neku u koju ste bili zaljubljeni...
ali vas je ona ostavila zbog drugog...
a vi ste i dalje zaljubljeni.
A onda ste me videli i nešto je kliknulo u vama.
Niste daleko od istine.
Ne prolazi, bolje da odete. - Molim vas, pustite da uđem.
Možete da ostavite otvorena vrata. Samo da popričamo. Molim vas.
Upozoravam vas. Umem dobro da vrištim.
Nećete morati.
Dobro, ne ličite na Džeka Trboseka. Šta želite da znate?
Kako se zovete. - Džudi Barton.
Ko ste vi? - Obična devojka. Radim kod Magnina.
Kako to da ovde živite? - I ovo je mesto za život.
Ali niste dugo ovde? - Jesam, oko tri godine.
A gde ste pre živeli? - U Salajni, Kanzas.
Čujte, šta je ovo? Šta vi hoćete?
Samo da znam ko ste. - Dobro, rekla sam vam.
Zovem se Džudi Barton, dolazim iz Salajne, Kanzas.
Radim kod Magnina i živim ovde.
Hoćete li možda dokaz?
U redu, mister, moja kanzaška dozvola.
Džudi Barton...
broj Z296794.
425 Mejpl Evenju, Salajna, Kanzas.
Vidite ovde adresu, tu gore?
Kalifgornijska dozvola, izdata 25. maja 1954.
Hoćete li da proverite otiske prstiju? Zadovoljni?
Zadovoljni ili ne, sada možete da odete.
Bože, baš vas je sredilo, jel' da?
Zar baš toliko ličim na nju?
Ona je, ona je umrla, zar ne?
Izvinite, i izvinite što sam vikala na vas.
Da, ovo je moja majka.
A ovo otac. On je umro.
Majka se ponovo udala, ali se meni tip nije dopao...
pa sam odlučila da vidim kako izgleda sunčana Kalifornija.
Ovde sam već 3 godine.
Stvarno.
Da li bi da večerate sa mnom? - Zašto?
Osećam da sam vam nešto dužan posle ovoga. - Ne dugujete mi ništa.
Onda učinite zbog mene. - Večera i šta još?
Samo večera. - Zato što ličim na nju?
Zato što bih sa vama da večeram.
Pa... imala sam već sumnjive izlaske.
U stvari, da budem iskrena, već su me tako izvodili.
Okej.
Idem po auto i evo me za pola sata. - O, ne.
Dajte mi malo vremena da se spremim. - Za sat vremena?
Aha. - Okej.
Dragi Skoti.
I eto, našao si me.
Ovo je trenutak koga sam se bojala ali i nadala mu se...
pitajući sebe šta da kažem ili učinim ako te opet vidim.
Strašno sam želela da te vidim samo još jedan put.
Sada odlazim i možeš da prekineš svoju istragu.
Želim ti da ti se vrati mir, nemaš šta sebi da prebacuješ.
Ti si ispao žrtva.
Ja sam bila sredstvo a ti žrtva u Gavinovom planu da ubije ženu.
Mene je izabrao da odigram tu ulogu jer ličim na nju. Obukao me kao nju.
Bio je potpuno siguran jer je ona živela na selu i retko dolazila u grad.
Tebe je izabrao da budeš svedok samoubistva.
Priča o Karloti je delimično istinita, delimično izmišljena...
kako bi ti posvedočio da je Madlen htela da se ubije.
Znao je za tvoju bolest. Znao je da nećeš uspeti da se popneš na vrh.
Sve je odlično organizovao. Bez ijedne greške.
Ja sam napravila grešku. Zaljubila sam se.
To nije bio deo plana.
Još uvek sam u tebe zaljubljena i želim da me voliš.
Da imam hrabrosti, ja bih lagala,
nadajući se da ćeš da se zaljubiš u mene,
ovakvu kakva sam sada.
Da zaboraviš onu drugu, zaboraviš prošlost.
Ali nisam sigurna da imam hrabrosti da to pokušam.
Pustite, ja ću.
Eto. - Hvala još jednom. Laku noć.
Mogu li da vas vidim i sutra?
Sutra uveče? Pa... - Ne, mislim sutra prepodne.
Pre... Ali moram da radim, zaposlena sam.
Ne idite na posao. - Od čega da živim? Naftnih bušotina u Teksasu?
Dopustite da se ja brinem o vama, Džudi.
Hvala vam, ali ipak ne, hvala.
Ne, Džudi, ne razumete.
Razumem odlično.
Kako sam napunila 17, ja razumem.
A koji je sledeći potez? - Ne, ne. Ne, ne.
Ne? A šta onda?
Mogli bi samo...
da se češće viđamo.
Zašto?
Zato što vas podsećam na nju?
To baš i nije neki kompliment.
I ništa drugo?
Ništa.
Ni to nije baš neki kompliment.
Želim jedino da sa vama budem što je češće moguće.
Dobro...
Mogla bih da nazovem prodavnicu sutra ujutru
i izmislim neko opravdanje.
Ovo mi se sviđa.
Ovako? - Da.
O, baš je lepo, - Predivno.
Evo.
Imamo ovo, a onda ćemo da kupimo i haljinu.
Haljinu? - Baš to, kod Ransohofsa.
Samo najbolje. Koliko? - Pedeset centi.
Hvala. - Nije trebalo ti.
Hteo sam ja.
Ne, nije to. Ne liči. - Ali rekli ste sivo, ser.
Hoću običan, jednostavan sivi komplet.
Ali meni se ovaj dopada, Skoti. - Ne, ne. nije u redu.
Izgleda da gdin zna šta želi.
Dobro. Naći ćemo.
Šta to radiš? - Pokušavam da ti kupim kostim.
Ali, ali meni se dopao onaj drugi koji sam probala.
Ili ovaj, predivan je. - Ne, ne stoji ti lepo.
Mislim da znam na šta mislite. Imali smo to nedavno.
Da pogledam. Možda još imamo taj model.
Hvala.
Tražiš kostim koji je ona nosila, za mene.
Hoćeš da me obučeš kao nju. - Želim jedino da izgledaš lepo.
Znam dobro šta ti lepo stoji. - Ne, ja neću!
Džudi.
Za tebe to ne mora ništa da znači. Hoću samo da vidim...
Neću nikakvu haljinu. Hoću da odemo odavde.
Učini to za mene. - Evo nas.
Da, to je to. - Tako sam i mislila.
Ne dopada mi se. - Uzećemo.
Je li broj dobar?
Možda će trebati nešto da se popravi, ali to je gđin broj.
Sada ćete moći da probate.
Koliko treba za popravke? - Pa...
Tokom večeri? - Ako je baš neophodno.
Da, jeste. A sada bi da pogledamo neku večrnju haljinu.
Kratku, crnu, sa dugim rukavima i četvrtastim izrezom.
Skoti!
Vi baš znate šta želite, ser. Pogledaću šta imamo.
U redu, to je to. Imate li i u smeđoj boji? - Da, imamo.
Fino.
Evo, Džudi, ispij ovo kao lek.
Skoti, zašto to radiš?
Zbog čega?
Ne znam. Ne znam.
Ni zbog čega. Ne znam.
Želim da me ostaviš samu.
Hoću da odem.
Možeš to, znaš.
Ne. Ne bi me pustio.
A, i ja ne želim da odem.
O, Džudi, reći ću ti ovo.
Ovih nekoliko dana bili su mi najlepši u celoj godini.
Znam, znam zašto.
Jer te podsećam na nju.
A i ne baš mnogo.
Ne.
Ne, Džudi. I zbog onoga što ti jesi.
Ima nečega u tebi što...
Ti čak nećeš ni da me dodirneš. - Da, da, hoću.
Zar ne bih mogla da ti se dopadnem, ovakva kakva jesam?
Kad smo počeli da se viđamo bilo je tako lepo.
Lepo smo se provodili.
A, a onda si krenuo sa haljinama.
Nosiću te proklete haljine ako hoćeš,
samo ako ću tako da ti se dopadnem.
Boja tvoje kose.
O, ne!
Džudi, molim te. Što ti to smeta?
Ako,
ako ti dopustim, hoće li to da bude dovoljno?
Ako radim kako mi kažeš, hoćeš li da me voliš?
Da.
- U redu.
U redu, onda. Uradiću to.
Ne zanima me više ništa.
Hajde, dođi, sedni pored kamina.
Bojim se da će trebati nekoliko sati.
Mlada dama je mislila da dođe sama kući
odmah čim bude završila.
Ne, recite joj da ću da je čekam u njenom hotelu.
Jeste li sigurni oko boje kose? - Da, to je jednostavna boja.
I sve ostalo... - Da, ser. Znamo šta želite.
Hvala vam.
Onda? - Trebalo je da kosu skupe iza vrata.
Rekao sam joj to. Rekao sam joj.
Pokušale smo, ali nije izgledalo lepo.
Molim te, Džudi.
Gde ćemo na večeru? - Gde god želiš.
Kod Ernija? - Tebi se baš dopada Erni, jel' da?
Posle svega ipak je to naše mesto.
Zdravo, ljubavi. Sviđam ti se?
Ne umeš ništa lepše da kažeš?
Dođi ovamo. - O, ne. Zgužvaćeš me.
To mi i jeste na pameti. Dođi ovamo.
Kasno. već sam se našminkala.
Strašno sam gladna.
Da ne bi da odemo negde drugde?
Ne, ne. Erni je u redu.
Naručiću,
naručiću jedan od onih velikih lepih bifteka.
Da vidim. Za početak mislim da ću...
Pomozi mi sa ovim, hoćeš?
Uhvatio sam.
Kako funkcioniše ovo? - Zar ne vidiš?
Evo, gotovo.
Hvala. Skoro sam gotova.
Još jedino da nađem karmin.
Gde sam ga ostavila? Pre minut je bio tu.
Ko zna da li je ovde. Evo ga.
Evo, spremna sam.
Ali prvo me malo izgužvaj.
O, Skoti. Sada si moj, jel' da?
Voleo bih da odemo na večeru negde van grada.
Možda da se odvezemo južnije. - U redu, gde hoćeš.
Prilično smo daleko otišli.
Imam baš želju da vozim. Mnogo si gladna?
O, ne. Nisam, u redu je.
Gde idemo?
Samo još jednu stvar da uradim
i onda sam se oslobodio prošlosti.
Skoti, zašto smo došli ovde? - Rekao sam ti.
Moram samo još jednom da se vratim u prošlost.
Samo još jednom. Poslednji put.
Zašto? Zašto ovde?
Madlen se ovde ubila, Džudi.
Neću da idem, radije... - Ne, trebaš mi.
Zašto?
Trebaš mi da za kratko budeš Madlen.
I kad to završim bićemo oboje slobodni.
Plašim se. - O, ne. Ispričaću ti sve za Madlen.
Baš ovde.
Ovde smo stajali i poljubili se poslednji put.
Rekla je "Ako me izgubiš znaj da te volim...
i da bih te i dalje volela".
A ja sam rekao "Neću da te izgubim." Ali izgubio sam je.
Onda se ona okrenula
i potrčala ka crkvi.
Krenuo sam za njom ali bilo je već kasno.
Neću da uđem!
Kasno je.
Skoti...
Nisam mogao da je vidim. Čuo sam joj korake po stepenicima.
Trčala je gore na toranj.
Baš ovde.
Vidiš? Trčala je uz stepenice...
kroz otvor ka vrhu tornja.
Pokušao sam da idem za njom,
pokušao ali nisam uspeo da dođem do vrha.
Ne dešava se često druga prilika.
Hoću da pobedim moju opsesiju.
Ti si mi druga prilika, Džudi. Ti si moja druga prilika.
Vodi me odavde!
Izledaš kao Madlen sada. Kreni uz stepenice.
Neću! - Kreni!
Kreni uz stepenice, Džudi...
a ja ću za tobom.
Uspeo sam da stignem samo do ovde, ali ti si nastavila dalje.
Sećaš se?
Ogrlica, Madlen. Tu si pogrešila.
Upamtio sam ogrlicu.
Pusti me. - Ne. Popećemo se na toranj, Madlen.
Ti ne možeš, plašiš se!
To ćemo sada da vidimo. Ovo mi je druga prilika.
Molim te!
Ali onda si znala da ne mogu da te stignem, jel' da?
Ko je bio gore? Elster i njegova žena? - Jeste.
I ona je trebalo da umre. Prava žena, ne ti.
Ti si bila dublerka, jel' da?
Je li bila živa ili mrtva? - Mrtva! Slomio joj je vrat.
Slomio joj vrat. Nije hteo da rizikuje, je li?
Kad si ti stigla gore on je gurno, ali ti si kriknula.
Zašto si kriknula? - Htela sam da ga zaustavim.
Zaustaviš? Zašto si kriknula kad si me već tako lepo obradila?
Odlično si igrala ulogu supruge, Džudi. On ti je izmenio lik?
Promenio te baš kao što sam i ja uradio, samo bolje.
Ne samo haljine i kosu, nego i izgled, ponašanje i rečnik...
i one lažne trenutke padanja u trans.
Ti si skočila u more, zar ne?
Kladim se da odlično plivaš, je li tako?
Je li tako? - Jeste!
i šta je još uradio? Obučavao te?
Je li ti on govorio šta tačno da uradiš, šta da kažeš?
Bila si mu uzorna učenica, jel' da? Baš uzorna.
Dobro, ali zašto je mene iskoristio? Zašto mene?
Zbog tvoje nesreće! Zbog nesreće.
Nesreće. - Baš po meri.
Jeste. - Odličan svedok.
Uspeo sam.
- Šta ćeš da uradiš?
Idemo gore da vidimo mesto zločina.
Idemo, Džudi.
Ovde se to odigralo.
Sakrili ste se ovde i sačekali da se sve smiri...
Onda ste sišli i odvezli se do grada, je li tako?
A posle? Bila si mu devojka, a?
Šta se desilo sa tobom? Kako je bilo?
Otkačio te?
O, Džudi, sa ženinim parama,
slobodom i moćan, on te je otkačio.
Kakva sramota. Znao je da može da bude miran. Da nećeš da progovoriš.
Je li ti dao nešto? - Nešto novca.
I ogrlicu, Karlotinu ogrlicu.
I tu si napravila grešku, Džudi.
Ne čuvaju se uspomene na ubistvo.
Nisi smela da...
Nisi smela da budeš toliko sentimentalna.
Mnogo sam te voleo, Madlen.
Skoti...
Bila sam srećna kad si me našao.
Nisi imao nikakav dokaz.
Kad sam te ponovo srela nisam mogla da pobegnem, mnogo sam te volela.
Prihvatila sam rizik i htela da se promenim jer te volim...
i želim te.
O, Skoti, molim te. Voleo si me.
Zaštiti me sada. - Prekasno.
Prekasno. Nema povratka nazad.
Molim te.
O, ne. Ne! - Čula sam glasove.
Neka joj se Bog smiluje.
Prevod: donatodibergamo
Obrada: suadnovic